Откога си глух с това ухо?
Откакто се помня.
Млъкни!
Не мърдай, докато доктора те преглежда.
Трябва ми рибарска кукичка
колкото за барбун
с дълга права част и чук.
Рибарска кукичка? Чук?
Ето я кукичката... и чука.
Така. Сега не мърдай.
Грах.
Пеперудоцветно, нали?
Сигурно го е набутал в ухото си, когато е бил дете.
Боже Господи! Силно е!
Всичко е силно. Собствения ми глас е силен.
Глухотата ти е излекувана. Много задоволителна операция.
Операция ли имаше?
Аз съм единствения човек, когото познавам, който е имал операция.
Сякаш цялата ми глава
се изпълни с изворна вода, студена и чиста.
Не говори глупости, след като доктора
бе достатъчно любезен да те излекува.
Толкова години да мисля, че си глух.
Сега вече нямаш извинение, когато ти казвам да
да вземеш нещо на връщане.
Или да хвърлиш дърва в огъня преди да отидем на църква.
Сигурно сега вече ще ме чуваш,
когато ти казвам, ''Поправи стола, Стаматис.''
''Оправи течащия покрив, Стаматис.''
И сега няма да трябва да говоря толкова високо...
Антонио, помниш ли острова?
Нищо не се е променило.
На празника на Свети Герасим
още носим болните си на светото място
и се молим страданието им да ги остави.
Когато Пелагия беше дете, й обещах,
че ще напиша историята на Кевалония,
но още не съм намерил време.
Исках да разбере, как една толкова мирна земя
може да бъде раздирана от земетресения и война.
Исках да разбере защо един път боговете ни благославят,
а друг път са толкова ядосани
и ни разтърсват, и превръщат живота ни в мъка.
Искам да научи урока, който природата ни дава.
Не трябва да питаме защо сме ранени,
а само дали раната може да се излекува.
Чисто психологически феномен.
Как обясняваш чудото?
Може ли Ленин да излечи лудите? Може ли Сталин за излекува измъчените?
Очевидно е. Това е постановка!
За да държи хората в плен на религията.
Не трябва да викаш.
Не съм глух.
Искам пак да видя оръдието.
Оръдието!
Добре.
Ще ми трябват малко камъни от улицата.
Колкото можеш да намериш.
Веднага се връщам.
Готови ли сте, деца?
Запушете си ушите.
Боли!
Ще умре ли?
Накрая, някой ден, като всички нас.
Обърни го.
Добре, силни бедрени мускули.
Пелагия.
Кажи ни за бедрените мускули.
Моля, приближи се. Погледни добре.
Доведи приятелките си. Всички са добре дошли.
Бедрени мускули.
Максимус, медиус, минимус.
Максимусът е външната повърхност на слабинната кост
между предната и вътрешната бедрени линии...
Мандрас!
Латре?
Ще се оправи.
Казаха ми, че си бил прострелян. Мислех че, ще умра.
Не знам защо все се забъркваш в неприятности!
Не знам!
Латре, трябва да се имаш за щастливец, че нямаш син.
Момчета, никога не порастват. Погледни ме.
Остарях преждевременно.
Много е горещо.
Рибата се крие в скалите
или стои на хлад на дъното на морето.
Не! Свали ме!
...че гръцки военен кораб
е бил торпилиран от италианска подводница
въпреки фактът, че Гърция още не е въвлечена във войната.
Премиера Метаксас протестира остро
пред правителството на Мусолини в Рим,
което отрече отговорността си за нападението.
Продължават да идват съобщения за сражения
между гръцки и италиански войници
по гръко-албанската граница.
Но тази сутрин в Атина
италианския посланик още веднъж отрече...
Какво говорят?
Италианците са в Албания, близо до границата.
Съобщават за сражения.
Ето! Чу ли?
Казват, че няма да обявят война.
Ето. Какво казах?
Искат да ни изненадат неподготвени.
Искат да се промъкнат неочаквано!
-Долен лъжец! -Баща ти беше козел!
Млъкнете!
Ако вие двамата не престанете да се обиждате...
ще започна да си пия кафета вкъщи.
Мандрас иска да се оженим.
Казах му, че трябва да те пита.
Аз не искам да се женя за него.
Ти не го харесваш.
И двамата сте много млади.
Всички са млади, когато се женят.
Често си мислех, че...
ще можеш да се ожениш щастливо
само за чужденец.
Зъболекар от Норвегия...
... или нещо такова.
Мандрас не ти подхожда, а той очаква
да бъде по-добър от жена си.
Все пак той е мъж.
Сега ще ти кажа какво ще кажа на него.
Няма да дам зестра.
Кой се жени без зестра?
Трябва да се ожениш по любов.
Аз обичам Мандрас.
Какво да правя?
Да отида в къщата на майката на Мандрас
само с една торба дрехи?
А, и с козата си.
Никога няма да си подам носа навън.
Ще стана за смях на цяла Кевалония.
Можеш да си представиш какво ще започнат да говорят хората.
Не знам как ще понесеш срама.
Ще има война. По време на война стават ужасни неща.
Използвай го, за да се защитиш.
И ако е необходимо, използвай го срещу себе си.
Сватбата ти ще трябва да почака.
Оглеждам се.
Виждам рибари. Фермери.
Виждам силни, здрави мъже, които са родени свободни.
Но днес вашата свобода е заплашена.
Италианската армия нахлу в Албания
и частите й са готови да пресекат границата с Гърция.
Ако вашата страна ви е мила
трябва да се биете, за да я защитите.
Присъединете се към войната в Албания.
Бийте се за майките, за любимите,
съпругите, за децата си.
Бийте се за свободата на целия гръцки народ,
за да живеете с достойнство и уважение!
Като се върна от войната
ще се оженим.
Ще построя къща за Пелагия
на земята на баща си.
Знам, че сме различни.
Не знам за света.
Къде съм бил? Какво мога да знам?
Не знам как да изразя чувствата си.
Не знам как да ти кажа...
какво е в сърцето ми. Но мисля...
знам... Пелагия...
Обичам те.
Утре заминавам на война.
Пелагия, ела да танцуваш с мен.
Ще пиша. Обещавам.
Обещай ми, че и ти ще ми пишеш.
''Скъпи мой, не си ми писал
от деня, в който замина.
Толкова съм уплашена,
че не получавам никакви писма от теб,
защото може да си ранен или пленен.
Сънувам кошмари, че си мъртъв.''
''Лятото премина в зима
и аз пиша стотното си писмо до теб.
Ранените, които са върнаха
разказват за ужасни условия.
Смразяващ студ, липса на храна.
Но не носят новини от теб.''
''Всеки ден чакам пощата от Аргостоли,
но нищо не идва.
Имам чувството, че полудявам
от притеснение и страх. Опитвам се да не губя надежда,
но копнея да изпитам нещо, дори и да е само болка.''
Победихме!
Свърши!
Победихме ги в Албания.
Виж!
8,000 наши срещу 14,000 италианци
и сме ги принудили да отстъпят.
Какво?
Хитлер никога няма да допусне галеника му да бъде унижен.
Ще се притече на помощ на Мусолини.
''Писала съм това писмо десетки пъти
и толкова го захвърлях.
Не знам как да опиша чувствата си.
Сякаш от сто години чакам
да получа писмо от теб.
Сякаш сто години те чакам да се върнеш.''
Безнадеждно е.
Всичко е грешно!
След голямото поражение
на италианците в Албания
Хитлеровите бомбардировачи контраатакуваха
и германската армия си проправи път
до гръцката столица, Атина.
Голям брой гръцки кораби са били унищожени
по време на бомбардировките близо до Пирея.
На 27 април атинския военен комисар
генерал Калвакос официално предаде ключовете
на древния град на германския си колега
подполковник фон Зефир.
Извършват се подготовки за разделянето на територията.
Хитлер запазва контрол
над по-голямата част на северна Гърция, включително и над Салоника
и южния остров Крит.
Останалата част от Гърция ще бъде под контрола на
Хитлеровия съюзник Мусолини,
въпреки че германците ще запазят официално властта.
''Веllа bаmbinа'' на два часа!
Капитан Корели.
''Да ти го начукам.''
Накарайте го да каже на кмета, че ако не получим
капитулацията на града до пет минути
ще мобилизираме частите си и ще щурмуваме сградата.
Кметът казва, че ако не знаете какво означава ''да ти го начукам''
тогава елата и той ще ви покаже.
''Отказваме да се предадем на нация,
която сме победили в Албания
и си запазваме правото да се предадем
на германски офицер с подходящ ранг.
Така, че да ви го начукам.''
Кой е този? Кой сте вие?
Капитан Гюнтер Вебер.
Офицер за свръзка с гренадирите при Ликсури.
''Капитан'' не е това, което имахме предвид под ''подходящ ранг''.
На острова има само 200 германци
и капитан Вебер
е този с най-висок ранг сред тях.
Решението ни е, че да се предадем
на кучето на капитан Вебер е по-приемливо,
отколкото на италианец.
Карло Гуерцо се явява по служба, сър.
-Карло, къде си служил? -В Албания.
Албания?
Още никой от нас не е видял някакво действие.
Бях в дивизия ''Джулия''.
Тогава си се бил достатъчно за всички нас.
Карло, можеш ли да пееш?
Да те чуем как пееш.
Няма значение.
Всички в батареята ни са членове на оперното дружество.
Имаме правила на поведения.
Първо, всички онези, които дават редовен музикален наряд
се задължават да свирят на музикални инструменти.
Лъжици, каски
гребени, хартия и други.
Второ, всеки, който казва,
че Доницети и по-добър то Верди, трябва
да изпее ''Funiсuli Funiсulа'' и други песни за железницата.
Трето...
Това е обидно! Напълно невъзможно.
И дума не може да става.
Сър, факт е, съжалявам, че ще го кажа
и то с голямо съжаление, че заповедите ми са
да се разквартирува офицер в дома ви.
Аз съм лекар. Това е операционната ми.
Нямам място за гости!
-Сър, това са заповедите ми! -Не ме интересува!
Не признавам правомощията ви!
Един момент.
Какво ви е на крака?
Имам ужасни мазоли.
Ботушите ми ме съсипват.
Вие сте квартир-майстор.
Трябва да имате достъп до лекарства.
За да оправя мазолите ви, ще ми трябва морфин
подкожна инжекция, сяра
хирургически спирт, неосалварсан.
йод, скалпели, риванол
бинт, превръзки.
Може би офицера ви ще може да ги донесе,
когато дойде.
Баща ми не е тук.
Ще се прибере довечера.
Дори не ме позна.
Извървях целия път... от Епирус.
Без ботуши.
Писах ти всеки ден.
Сто писма.
И нито един отговор.
Не мога...
да чета и пиша.
О, Господи, каква воня. По-лошо е от свиня.
Виждаш ли, Пелагия, в какво състояние изпадат тези мъже,
когато около тях няма жени, които да се грижат за тях.
Не ме интересува дали е бил на война.
Ако е хванал бълхи и въшки, жив ще го одера.
Амоняк, зехтин и цинк за крастата.
Ти си жена, а знаеш толкова много неща.
Поне можеш да видиш какво си взела.
Май сделката не е много изгодна, а?
Влюбваш се в човека, не в тялото.
Любовта влиза през очите и излиза през тях.
Запомни го от мен.
Победихме италианците. Накарахме ги да бягат.
Но не можахме да победим германците.
Ако можех да готвя,
щях да си сменя работата с теб.
Всъщност, мога да се пенсионирам.
Простете ми.
Не искам да ви притеснявам.
Аз съм капитан Антонио Корели,
а този мъж е един от героите ни.
Има сто медала за спасен живот
и нито един за отнет.
Смелия италианец е игра на природата.
Казано като гръцки патриот.
Капитан Корели?
Искам да говоря с вас. Веднага.
Искам обяснение.
Искам да знам защо сте обезобразили монумента.
Какъв монумент?
Променили сте надписа на латински.
Мислите ли, че толкова лесно можете да заличите историята ни?
Така ли водите война? Като къртите буквите?
Трябва да възразя.
Не можете. Нямате извинение.
Щях да възразя, защото не съм го направил.
Жалък сте.
Ако ми кажете, къде ще спя...
В стаята на дъщеря ми.
А къде ще спи дъщеря ви?
Не е ваша работа къде ще спя.
Довечера ще спя на двора.
Утре ще поискам алтернативна квартира.
Уговорих се с квартир-майстора ви.
Оставате тук независимо дали ви харесва или не.
Но леглото на дъщеря ви, не мисля, че ще бъде...
Не ме интересува какво мислите.
Това не е мой проблем.
Аз не съм агресорът. Разбирате ли ме?
Това е много вкусно.
Това е кевалонийски пирог с месо.
Обаче благодарение на вашите хора
вътре няма никакво месо.
Мога да донеса храна.
Малко вино, може би малко ''раnеttоnе''.
Не приемаме храна от врага.
Може би малко ''раnеttоnе''.
Отивам да се разходя.
Вечерния час започва след един час.
Роден съм тук.
Това е моят остров.
Няма ли да го арестуваш?
Предизвиква те, пренебрегва вечерния час.
Абсолютно си права.
Бързо, донеси пистолета. Някой да го застреля.
Капитан Антонио Корели.
Сега опитай ти.
Капитан Антонио Корели.
Лемони!
Бабибаба Фионо Каликали.
Какво? ''Бабибаба''?
Върви си вкъщи.
Хайде. Можеш да дойдеш по-късно.
По време на война трябва да извличаме максимума
от малкото законно удоволствие, което имаме.
''Започнах да ти правя жилетка.
Орли и цветя, извезани със златен конец.
Но нещо не мога да ги напасна.
Едното цвете е по-голямо.
Единия орел е на различно място от другия.
Колкото повече се опитвам да ги оправя, толкова по-лошо става.
Просто не мога да ги оправя.''
Можеш да го убиеш.
Той е враг. Можеш да го отровиш.
Никой никога няма да разбере как е умрял.
Димитрис и Спирос отидоха при партизаните.
Отидоха с лодка до Парта.
Кой знае накъде са поели оттам.
Трябваше да съм с тях.
Никъде няма да ходиш, докато не укрепнеш отново.
Прочети последното.
Последното писмо, което си написала преди да се прибера.
''Скъпи мой, не съм получавала писмо от теб
от много време.
Отчаяна съм. Загубих надежда.
Изпепелих се от притеснения.
Вчера ти написах толкова дълго писмо,
което казва всичко идеално
-и вярвай...'' -Слушай.
Не мога да остана тук.
Пиян си.
Да, признавам.
Пихме, пяхме
държахме се лошо.
Мислех, че си войник.
Капитан Антонио Корели, ЗЗ-ти полк, артилерия
се явява по служба!
За тебе всичко шега ли е?
Не. Не всичко.
Капитан Корели, мисля, че сега е подходящ
момент да чуя как свирите на мандолина.
Какво правиш, за Бога?
Тъкмо щях да започна.
Време е.
Първите 45 1/2 такта са за оркестъра.
Трябва да си представиш оркестъра.
Проклет да съм, ако успея втори път да изслушам цялото това тропане.
Просто си изсвири партията.
Ако го направя, ще се объркам
кога трябва да започна,
а това в концертна зала ще бъде катастрофално.
Извинявам се, че прекъснах концерта.
Извинявам се на всеки от вас.
На онези в най-евтините места
на Ваши Величества в кралските си ложи,
обсипани с бижута и увити в скъпите си кожи.
Но проклет да съм, ако мога да си представя оркестъра.
Лягам си.
Тук ли спи капитана?
Дойдох да те видя.
Тръгвам си, Пелия.
На сутринта.
Ще отплавам с лодката си за Астакос.
-Опасно е. -Аз съм рибар.
Познавам тези води като джоба си.
Не искам да си тръгваш.
Ако умра, няма да е било за нищо.
А ако остана жив, ще вървя с високо вдигната глава
до края на живота си и всеки ще казва:
''Това е Мандрас, който се би за страната си във войната.''
Завърших жилетката ти.
Можеш да я вземеш сега, ако искаш.
Двете страни
не са еднакви.
Италиански капитан.
14,000 ваши срещу 8,000 наши.
Можехте да ни изтикате в морето.
Ако не бяха германските ви приятели, щяхме да го направим.
Моите приятели са хората от батареята ми.
Хора, с които съм израснал. Хора от родния ми град.
Какво мислите за острова ни, капитане?
Харесва ми.
А какво мислиш за момичетата ни?
Какво мислиш за моята Пелагия?
Довиждане, Пелагия.
Хубавата ми Пелагия.
Хайл Хитлер.
Хайл Пучини.
Видях партито ти.
Реших да дойда и да се представя.
Видял си голите жени
и искаш да им хвърлиш поглед по-отблизо.
Срещали сме се и преди.
Капитулацията в градската зала.
Много по-добър си в партитата,
отколкото в преговорите за капитулация.
Е, ние сме италианци.
Известни сме с пеенето, яденето и правенето на любов.
Как се казваш?
Вие германците винаги сте имали най-добрия тютюн.
Колко немци са тук сега?
Приблизително 1,200. Под командването на полковник Барг.
Тука сте, за да ни държите под око.
Не е ли хубаво съюзниците ви да са тук?
Мислех, че всички нацисти сте руси.
От Тирол съм.
Израснал съм в австрийските планини.
Моето семейство, и това преди него
и предното имат тъмна коса.
Като Адолф Хитлер?
Забрави да ми кажеш чина си.
Аз съм нота.
Максимилиано, ето я цялата нота.
Той е половина нота.
Тези момчета са четвъртините и осмините.
Пиеро е цяла трела.
А Карло е останалото.
Паузата между нотите.
В оперния клуб имаме собствена система на подреждане,
но иначе съм капитан.
ЗЗ-ти артилерийски полк.
-Пееш ли? -Не, всъщност не.
Е, може би, нали знаеш.
Сам. В банята.
Пийни нещо. Бъди щастлив.
Но помни...
само да изразиш възхищение от Вагнер
ще бъдеш разстрелян без съд
и без право на помилване.
Отначало!
Хайде.
Ще ме застреляш ли?
Не беше зареден.
Никога не съм насочвал пистолет към никого
в живота си.
Трябва да ти е много трудно
да се изправиш срещу нас.
Трябва да ти е много трудно
да живееш със себе си.
Да лежиш на слънцето и да плуваш в морето
и да флиртуваш с проститутките си.
Познавам хора, с които съм израснала,
които се борят за живота си
и умират за това, в което вярват.
А ти само пееш.
Какво толкова си се разпял?
В разгара на война сме, не на опера.
А ти си мислиш, че си толкова изтънчен
с макароните и раnеttоnе...
и надутата си опера.
Защо не си направиш ваканцията на нечий друг остров?
Какво толкова има в пеенето?
Пее се, когато бебета се кръщават,
когато празнуваш сватба.
Мъжете пеят, докато работят.
Войниците пеят, докато маршируват към битката.
Пее се и когато хората умират.
Винаги намирам нещо в живота, за което да пея
и не мога да се извинявам за това.
За това, че съм ви причинил болка
не мога да се извиня достатъчно.
Не можех да си представя, до сега...
обидата, която съм нанесъл.
-Какво е това? -Нещата ми.
Това го виждам. Защо?
Ще остана в лагера с хората си.
Мисля, че така е най-добре.
Но трябва да разбереш,
че направих уговорка с квартир-майстора ти.
Договорихме условията.
Няма да ми е удобно
да го разочаровам.
Следователно, смятам, че трябва да останеш.
Не мисля, че дъщеря ти ще се съгласи.
Дъщеря ми разбира важността
от зачитането на уговорките.
Ще говоря с квартир-майстора.
Бъди сигурен, че ще продължиш да получаващ медицинските си доставки.
Радвам се, че се запознахме.
Съжалявам само за обстоятелствата.
Граждани на Кевалония.
В тази нещастни и трудни времена
нека покажем на света
как две древни култури могат да съжителстват
и да се държат по цивилизован начин една с друга.
Моля, елате на вечер на отмора,
в която ще претегнем приятелска ръка към всички вас.
Веднага се връщам.
Приятеля ми мисли, че си много хубава.
Защо не ми го каже лично?
Срамежлив е.
Иска да знае дали ще танцуваш с него.
Не, не мога... не с германец.
Но му благодари.
Кажи му, че не искам да го обидя.
Не стойте до много късно.
Турска е.
От Първата световна.
Трябва да го взривим.
Експлозивът сигурно се е скапал.
Носила се 20 години.
Можем да направим добро шоу.
Ще взривим бомбата.
Ще бъде фантастичен взрив,
а когато дойде момента
никой не трябва да идва на плажа.
Трябва да гледате от мястото си.
Ти си един от най-глупавите хора, които съм срещала.
Искаше да се изфукаш и едва не ни изби.
Виждам, че устните ти се движат,
но не чувам и дума.
Ще мине... след един-два дни.
Баща ти каза, че ще мине след един-два дни.
Така ли?
Така ли е казал великия лекар?
Какво казваш?
Да не казваш колко е хубав живота,
откакто дойдоха италианците?
Цял живот чакам.
Не знам как съм оцеляла преди да дойдеш.
Да не казваш колко съм ти липсвал?
Толкова много ми липсваше, че не можех да спя.
Онази вечер, когато танцуваше...
начина, по който се движеше...
по който обръщаше глава...
можех да те гледам вечно.
Да не си мислиш, че можеш да дойдеш
и да обърнеш с главата надолу целия ми живот?
Йод.
Бинт.
Превръзки. Само това имам.
Не мога да ти дам никакъв морфин.
Трябва ни всичкия наличен хинин.
12,000 от нашите на континента
са заболели от малария.
Доставките на стигат до тях.
Никой не знае, нито защо, нито какво става
а аз отивам да ям.
Знаеш ли, когато срещнах майката на Пелагия
тя беше сгодена за друг.
Той едва не ме уби.
Трябваше да напусна острова. Известно време трябваше да се покрия.
Иска да учи за лекар.
Мислиш ли, че от нея ще стане добър лекар?
Мисля, че ще стане много добър лекар.
Още нещо.
Това е много стара земя
и нямаме нищо друго освен земетресения
и коления от 2,000 години.
Имаше кръвопролития в Сами и Фискардо
и Бог знае още къде.
Ще има още.
Въпрос на време е.
Така че не прави никакви планове.
Браво!
След войната ще ти го оставя.
Много си мил.
Съюзниците кацнаха в Италия.
Можем да се приберем у дома.
Не мога да повярвам.
Наистина ли искаш войната да свърши?
Какво ви става на вас, италианците?
Нямаме вашите предимства, Гюнтер.
Предимства?
Предимството да мислим, че
другите раси са по-нисши от нас.
Доказано е научно.
Не можеш да промениш научен факт.
Не ми пука за науката.
Морала е от значение.
Какъв е вашия морал?
Ако аз видя човек,
издигнат от другите
ще приема този човек за свой брат.
Това е моя морал.
Ще го сметна за лично.
За мен и войната е нещо лично.
Загубих и двамата си дядовци в Първата световна война.
Вие я започнахте.
И братът на баща ми, и двама от братята на майка ми.
Израснах в страна, в която бе трудно да оцелееш.
Непрекъснато бяхме гладни.
Познавахме единствено разрухата. Но сега...
Понякога е по-добре да загубиш,
отколкото да имаш толкова кръв по ръцете.
Нощта е хубава и всичко е толкова спокойно
и трябва да си мислим за любов.
Хубаво е.
Какво е?
Песента на Пелагия.
Написах тази песен, защото те обичам.
Не ме интересува дали света ще го знае.
Не ме интересува
дали повече ще докосна мандолина.
Когато свирех, имах чувството, че ръцете ми са от дърво.
Сякаш нотите бяха развалени и износени.
Тогава разбрах...
че е безсмислено,
че е безнадеждно.
Това дори бегло не изразява чувствата ми към теб.
Следващия път, когато го видиш
му кажи, че мандолината му е у мен.
Остави я на площада.
Още 4 момчета от селото отидоха да се присъединят към Мандрас.
Момчетата на Константин.
Братът на Костас, как му беше името?
Георги.
Той е само на 15.
Винаги е боготворял Мандрас.
Обичаш ли го?
Сгодени сме.
Не говоря за Мандрас.
Когато си влюбена,
това е временна лудост.
Избухва като земетресение и след това заглъхва.
А когато заглъхне, трябва да вземеш решение.
Трябва да разбереш дали корените ви
са се оплели така,
че е немислимо
да се разделите някога.
Защото това е любовта.
Любовта не е бездиханност. Не е възбуда.
Не е желание да се любите всяка секунда от деня.
Не да лежиш буден по цяла нощ,
представяйки си, че тя целува всяка част от тялото ти.
Не, не се изчервявай.
Казвам ти някои истини.
Това е само началото на любовта
което всеки от нас може да се убеди, че е.
Самата любов е това, което остава,
когато влюбването премине.
Не звучи много вълнуващо, нали?
Но е.
Мислиш ли, че можеш да си представиш,
че ще имаш такива чувства по отношение на капитан Корели?
Трябва да действаш почтено,
с уважение към Мандрас и майка му.
И...
се моли за освобождението на острова,
защото само тогава всичко ще стане възможно.
Дросула.
Цяла нощ мислих за Мандрас.
За мен и Мандрас.
За това колко дълго сме разделени.
Кога пристигна?
Къде ти е пръстена?
Пръстите ми отслабнаха.
Можех да го изгубя.
Къде ще отседнеш?
Искам да те помоля за нещо.
Трябва да видим италианския капитан.
Искам да го помолиш да се види с нас.
Веднага щом можеш.
В Германия пристанището Хамбург
вече втори ден е подложено на продължителни въздушни атаки
от почти 800 английски самолета,
които превърнаха по-голямата част от града в руини.
Междувременно в Италия, Рим е почти превзет
от Съюзниците след продължили седмици яростни сражения
и масирана бомбардировка над столицата.
Съюзническото командване
внимателно наблюдава Средиземноморските страни
окупирани от германските и италианските сили.
Още не ясно какво е германското становище
на италианското оттегляне,
но Германия ще поеме самостоятелно командване
над много стратегически територии.
Очаква се Хитлер да изпрати многочислени подкрепления
през Балканите за Гърция,
докато нацистите се борят да запазят продоволствените си артерии
за Северна Африка.
Мандрас се върна.
Иска да те види.
Войната свърши! Войната свърши!
Мусолини падна!
Отиваме си вкъщи!
Полковник Барг и аз се съгласихме датата на предаването
на тежките ни оръжия и картечниците ни...
да е 15-ти септември.
Това е след пет дни.
Защо трябва да свалим оръжия?
Те бяха наши съюзници.
Защо ни диктуват условия?
Ние капитулирахме.
Мусолини се предаде на американците и англичаните,
не на германците.
Полковник Барг и аз се съгласихме.
Ако свалим оръжие, имаме ли уверения,
че няма да използват сила срещу нас?
Лично полковник Барг и офицерите му
се ангажираха да осигурят на
частите ни безопасно преминаване.
Хората ми никога няма да се съгласят
да се върнат у дома си без оръжие.
Ако предадеш оръжието си във война,
повече не си мъж.
Ако бяхте на тяхно място, ако бяхте германец
щяхте да искате да сте сигурен за собствено успокоение,
че въоръжението няма да премине
в Съюзническите сили или в ръцете на гръцките партизани.
Или да бъде обърнато срещу вас.
Трябва да очаквате с нетърпение да се приберете у дома си.
Сигурен съм, че има хора, които ще се радват да ви видят отново.
Семейството ви, майка ви, съпругата.
Приятелката?
Искали сте да ме видите?
Трябва ни оръжие.
Автомати, амуниции, противопехотни мини...
всичко, каквото можете за осигурите.
Как мога да ви дам оръжие?
-Знаете, че не мога да го направя. -Вие се предадохте.
Ако не възнамерявате да се биете...
няма да имате нужда от вашите оръжия
Ние трябва да защитаваме страната си.
Има масивен десант...
от германски войски на континента.
117-та Jаеgеr дивизия е близо до Кортинския канал.
104-та се придвижва на юг от Югославия.
Тогава вие няма да можете да им устоите.
Освен ако не действаме сега.
Капитане, знаете ли, че на остров Лефкада
всички иатлианци, които се предадоха
са били изпратени в пленнически лагери на север.
Разбрахме, че са си отишли по домовете.
Влаковете са били отклонени в Албания.
В тази война, капитане,
е трудно да се разбере на кого можеш да вярваш.
Но една нещо е ясно...
не можеш да имаш доверие на германците.
Миналата нощ сънувах, че седя
в ресторант на пиаца Навона
и ям супа ''di соzzе рiссаntе''...
след това чиния ''tаgliаrini аl bоsсаiоlо''.
Полковник Барг заповяда да оттегля
батареята ви от плажа Антисамос.
Ако искат да въведат тежки подкрепления,
трябва да го направят тук.
Това заповед ли е?
Капитане...
не искате ли да си отидете вкъщи?
Ще ни пуснете ли да минем?
Заповедите ми са да се надзирава
предаването на оръжието.
Крайният срок на е утре по обед.
Заповедта идва от полковник Барг.
Помоли ме лично
да се уверя, ако предадете оръжието си
да ви се осигури безопасно преминаване.
Като на италианския гарнизон при Лефкада?
Лефкада?
Но те свалиха оръжие.
Прибраха се по домовете си.
Трябва с нетърпение да очаквате да видите Италия отново.
Мислиш ли, че можем да поддържаме връзка?
След войната, разбира се.
Можеш да вземеш оръжието ми след като си изпуша цигарата.
Махни си ръцете от мен, ко...
Разбирам притесненията ви.
Ако бях на ваше място, и аз щях да задавам въпроси.
Разбира се, ще проведем разследване на случилото се...
Мога да ти кажа какво се е случило.
Хората ми са мъртви!
... и ще предприемем съответните мерки.
Какво означава това?
Това означава ли, че мога да пиша на семействата на тези мъже
и да им кажа, че тези убийци ще бъдат осъдени
и справедливостта ще възтържествува?
Принудихте ни по дулото да се строим и да предадем оръжието си.
Конфискувахте оръжията ни.
Ние трябваше да сме съюзници!
Капитан Корели, моля ви!
Трябва ни някакво уверение.
Мога да ви уверя, че заповедта за разоръжаването
не е дошла от щаба ми.
Разбрахме се да предадем оръжие до утре по обед.
Бихме искали да ни уверите, че повече нито една от частите ни
няма да бъде разоръжена насилствено преди изтичането на крайния срок.
Хер генерал, до утре на обед
ви гарантирам, че ще бъдете на път за вкъщи.
Тази война не е наша.
Това е въпрос между гърците и германците.
Бихте ли предпочели да ги оставим да се бият сами?
4-ти полк ще удържи Антисамос.
Ще оставим 5-ти в резерв при Асос,
а аз ще заведа 8-и и 9-ти в Аргостоли.
Всички огневи линии да бъдат разположени до съмване.
Ако се съпротивим сега, можем да ги победим.
А ако германците изпратят самолети?
Не доближавайте Аргостоли. Стойте далеч от Антисамос.
Искам да пресека пътищата, за да можете да се оттеглите.
Непрекъснато имай пистолет. Обещай ми.
Върни се при мен.
Обещай ми.
Когато войната свърши, ще се върнеш при мен.
Знам какво изпитваш.
Смяташ, че ако той загине, света ти ще свърши.
Ще се грижа за него.
Мамо!
Стой тук! Опасно е!
Дросула!
Какво правите?
Тя е предателка и курва.
Помогни ми!
Врага е на сто метра.
Приближава тежко въоръжение.
Гюнтер.
Хайде, движи се!
Застреляй ме.
Той е жив.
Беше жив, когато го намерих.
Части от униформата в дупките от куршуми.
-Парчета ребро. -Просто го направи.
Не съм хирург. Нямам пеницилин.
Моля те!
Няма стерилна вода. Нямам серум.
Моля те, татко, направи го!
Дръж.
Има четири счупени ребра.
Тате! Антонио. Не мърдай.
Ако само се опиташ да мръднеш, ще ти изтече кръвта.
Не, трябва да лежиш неподвижно.
Как... не...
Лежал си под тялото на Карло.
Ако не беше той, нямаше да си жив.
Как съм попаднал тук?
Мандрас те намери.
Антонио, трябва да пийнеш нещо.
Какво искаш да обяд?
Не че има някакъв избор, разбира се,
но ако имаше...
Трябва ни нещо... метал, въже... да фиксираме костите.
Разбира се, ще трябва да бъдат отстранени по-нататък.
Ще опитам да намерим нови превръзки отнякъде.
Ще поразпитам.
Какво правиш?
Ако ме намерят, ще разстрелят и двама ви.
Ще те убият ако напуснеш къщата.
Мястото ми не е тук, Пелагия! Никога не е било!
Виж какво стана, откакто дойдох.
Обичам те.
Аз нямам право да те карам да ме обичаш,
whеn уоu wеrеn't minе tо lоvе.
Не! Недей!
Иди в къщата на доктор Янис.
Тръгвай. Върви!
Мама ще се върне!
Димитрис ще те изведе с лодка извън залива.
Трябва да си си вкъщи до утре вечер.
Трябва да тръгваме.
Трябва пак да те видя. Още веднъж.
Трябва да тръгваме!
Не казвай нищо.
Погледни ме.
Трябва да тръгваме!
Върви.
Защо го спаси?
Защо не го остави да умре?
Исках пак да ме обичаш.
В Албания, ги карах да ми ги четат всичките.
''Мандрас, обчим те. Мандрас, искам те.
Мандрас, кога ще се върнеш?''
И тогава един ден дойде различно писмо.
''Не знам как да опиша чувствата си.
Сякаш сто години чакам
отговор от тебе.
Сякаш сто години те чакам да се върнеш.
Някога мислех, че сърцето ми прелива
от любов към тебе.
Но сега изпитвам само празнота.
И мисля, че през цялото време е било преструвка...
че никога не съм те обичала.''
Съжалявам.
Войната, която мислехме, че никога няма да свърши, свърши.
И острова, който си мислехме, че сме загубили, пак е наш.
Сега в докторската къща сме трима
докторът, дъщеря му,
която учи за лекар
и Лемони.
За теб е.
От Италия.
Какво е?
Плоча.
Трябва да започнем с приготовлението на вечерята, това трябва да правим.
Антонио, не знам
дали това писмо ще те настигне, нито пък знам дали си жив.
Може би някой друг ни изпраща плочата ти
и затова не намерихме бележка.
Искам да ти кажа, че Пелагия е щастлива,
но очите й са пълни с преглътнати сълзи
и с мъка, която никой лекар не може да излекува.
Обвинява се за мъката, която преживяхме
и вероятно същото се отнася и за теб.
Знаеш, че не съм религиозен човек,
но в това вярвам...
ако има рана, трябва да я излекуваме...
ако има някой, чиято болка можем да излечим...
трябва да търсим, докато ги намерим...
ако боговете са решили, че трябва да оцелеем...
има причина.
Къде е чудото ти сега?
Какво да кажем за това?
Събуди се. Хвърли дърва в огъня.
Оправи покрива. Боядисай къщата.
Подлудява ме.
Когато бях глух, не чувах... заяждането й.
Но сега...
lаtrе, умолявам те, помогни ми.
Сложи граховото зърно отново в ухото ми.
Търся Лемони.
Надолу по пътя е.
Ходих до къщата.
Вече я няма.
Строим нова.
Баща ти писа, че си получил плочата.
Китара е. Различно е.
Опитах се да живея без теб.
Опитах се да повярвам, че мога да живея без теб.
Белегът е зараснал добре.
Стаматис, обичаш ли жена си?
Ако я обичаш, съветвам те да си добър с нея.
Донеси дърва преди да ти е казала.
Ако й е студено, загърни я с шал.
И й носи цвете,
винаги, когато се връщаш от полето.
Няма да върнеш грахчето в ухото ми?
Това ще бъде против Хипократовата клетва.